Du går ut med sønnen din i morgen kl. 10.
Kjøp bensin med kredittkort. Gå til Starbucks. Ha alibi mellom 10 og 12.
Du finner Daphne på gulvet med brukket nakke. Som om hun skled.
Det kommer en mann hit for å drepe deg.
Du er ikke engelsklærer.
Som barn syntes jeg at det var dumt i filmer å dumpe lik i elva.
Hvorfor ikke bli kjent med noen som kan kremere?
Din bror David ringte i forrige uke og la igjen en beskjed.
- Han ringte tilbake til deg. - Jeg ringte for fem år siden.
- Har han ringt tre ganger? - Ja.
- Hei! - Hei, onkel Jav.
- Har han laget mat? - Ikke ennå.
- Du er privat kokk, onkel Jav. - Privat kokk?
- Hvorfor har David ringt meg? - Han vil ha deg i familien igjen.
- Det høres ikke ut som far. - Det er derfor han ringte.
- Da kunne far invitere deg selv. - Invitere meg til hva da?
- Jeg er sulten. - Du spiste nettopp en Big Mac.
- Ekkelt. Det gjorde jeg ikke. - Jo.
Det var en dobbel cheeseburger.
- Poenget er at du spiste. - Nå vil jeg spise igjen.
- Det er noe i veien med deg. - Finn et sted.
- Jeg må konsentrere meg. - Jeg har funnet et sted.
- Dette er et kjøpesenter. - Det er et kjøpesenter.
- Jeg trenger mat, ikke klær. - I kjøpesentre har de begge deler.
Her.
- Hva er det som skjer? - Du skal shoppe. Du liker å shoppe.
Vi skal på familiemiddag. Du kan kjøpe noe nytt.
- Jeg har nye klær. - De har du stjålet.
Hvordan vet du det?
Hvorfor bryr du deg?
Med min familie skal du ha noe du har kjøpt, ikke stjålet fra en uskyldig.
- Det er forskjell. - Herregud.
Skal vi fortsette å krangle, eller tar du kortet og kjøper ting?
- Du blir ikke med. - Det sa jeg ikke.
- Du får ikke godkjenne klærne. - Ok.
Hva...
- Hva gjør du her? - Hva mener du?
Du skulle parkere på tredje plass.
- Dette er... En, to, tre. - Fire. Det gjør ikke noe.
Lås den opp.
- Slå av bilen. - Jeg trodde vi skulle kjøre.
Vi skal ikke kjøre noe sted. Slå av tenningen.
- Hvorfor har du på deg hansker? - Fordi jeg sitter i bilen din.
- Vi snakker bare. - Du snakker bare.
- Hva? - Det er over. Vi må ikke snakke.
Du sendte sms for åtte timer siden og sa at du ville snakke.
Så du snakker bare.
- Men hvorfor har du hansker? - Jeg liker ikke bakterier.
Ok.
Politiet stiller spørsmål.
- Selvsagt. Du drepte jo kona di. - Du drepte kona mi.
Nei. Du betalte meg for det, så du drepte kona di.
- De gjentar de samme spørsmålene. - Ektemannen blir alltid mistenkt.
De kommer til å finne det ut. Det gjør de.
Chase. Jeg har jo sagt at jeg er veldig dyktig.
- Bare du har fulgt instruksjonene. - Det har jeg gjort.
For det meste.
For det meste?
- Skal jeg gjøre klart et rom? - Nei, takk.
- Jeg ser hva som passer meg. - Så du vil kjøpe alt?
Ja, jeg ble ivrig. Jeg håper at du får kommisjon.
Ja, men ingenting er på salg nå, bare så du vet det.
Hva er dette? "Pretty Woman"?
Jeg sa at du skulle gå på Starbucks med sønnen din.
Gjorde du ikke det?
Han ville skate i parken. Han gjør triks på fortauene.
- Var noen av vennene hans der? - Nei.
- Var noen av dine venner der? - Nei. Nei.
- Hvorfor dro du dit, da? - Jeg vet det.
Tyler maste sånn om det, og jeg var stresset.
Du skulle etablere bevis for at du ikke var hjemme da Daphne døde.
Jeg vet det! De vet det også.
- Jeg må fortelle sannheten. - Det gjør du ikke. Da dør du også.
- Det ville du også. - Nei.
- Ingen ville finne meg. - Men det var du som drepte henne.
- Det er du som bør straffes. - Det er ikke sånn det funker, Chase.
Jeg er en fæl person. En fæl person. Jeg er feig.
- Jeg kan ikke engang dra og handle. - Hva?
Tyler har bursdag i neste uke. Det var Daphne som planla selskaper.
- Vi snakker ikke om bursdagen hans! - Jo, det gjør vi!
Vi snakker om det jeg vil! Dra til helvete!
- Ro deg ned. - Nei!
Faen ta deg for at du har ødelagt livet mitt!
For at du har ødelagt min sønns liv! For at du drepte Daphne.
Du kunne ha sagt nei.
- Det burde jeg. - Ja. Dette var din feil. Ikke min.
- Hva gjør du, Chase? - Det føles bedre om du er død.
Det føles bedre da.
Faen også. Faen også.
- Hvordan går det der inne? - Du hadde rett.
Jeg er glad for at jeg prøvde alt.
Ja, hvor sprøtt hadde det vært om alt passet?
Veldig sprøtt.
- Ingenting passet. - Ingenting?
Nei. Og som du sa, ingenting var på salg.
Ha det, Carol.
Du finner Daphne på gulvet ved siden av håndvasken.
Hun brakk nakken da hun gikk ut av dusjen. Sånt skjer hele tiden.
Ma'am? Ma'am? Du må gå tilbake.
Alle må gå tilbake.
- Jeg kan forklare. - Ikke gjør det.
Perfekt.
- Hvorfor har du ikke parykk? - Hvorfor det?
- Du var blond da du traff Ava. - Nei. Du tenker på selfien.
Hun har spurt om jeg tar med meg Marilyn.
Marilyn Monroe? Syns hun at jeg er tjukk?
- Nei, at du er blond. - Ava vet at jeg bruker parykker.
Marilyn er bare en kompliment hvis man har kurver.
Er man slank, trenger man å gå ned i vekt. Det vet alle kvinner.
Hun er fra Argentina. Hun vet ikke det.
Jo. Det er internasjonalt.
Har jeg parykk, må jeg ha sørstatsaksent.
Det vet de allerede at jeg ikke har.
- Hvorfor må du ha aksent? - Det er bare sånn det er.
- Jeg forklarer ikke. - Ok. Kan jeg få en negroni?
Hjelp meg å forstå hva vi gjør her.
Jeg trodde at det skulle være du, Ava og jentene.
Nå kommer også foreldrene dine som du ikke har snakket med på 20 år.
Far ga søsteren min penger for å åpne restauranten. Vi feirer det.
- Inviterte de deg nå? - Ja.
- Hvorfor det? - Far fikk hjerteinfarkt.
Det har jeg sagt 64 ganger.
Men ikke hvorfor du ikke har snakket med familien din siden du var 16 år.
- Jeg snakker ikke med noen om det. - Sunt.
Er det greit om du ikke vet alt? Hva, hvorfor, når, hvem?
Du maser sånn. Enkelte vil ikke snakke om alt som har hendt dem.
Jeg trodde at du ville forstå.
Har jeg spurt deg om all dritten du har vært med på?
Ok. Unnskyld.
Ok.
Tror du at du kan lage en negroni uten å drikke all ginen i baren?
Muligens.
- Så hvem er det som kommer? - Sa ikke Javier det?
- Han sa ingen detaljer. - For en overraskelse.
Faren deres fikk hjerteinfarkt-
- og ville treffe Javier for første gang siden han var tenåring?
Hallo?
- Så fint det er. - Takk.
- Hei, Letty. - Hei.
- Javier! - Hei, kjære!
- Den er din, men jeg vil ha den. - Ja, og jeg vil ha den.
Du sa ikke at jeg skulle treffe 97 personer.
- Hvorfor sa du ikke noe? - Jeg glemte det.
Det kunne ha vært verre. Min siste kjæreste var fra Delaware.
- Og? - Det var hele historien.
Han kom akkurat fra Nassau.
Noen spillere fra Atlanta Braves. Koner, privatfly, alt.
- Jav, fortell om... - Jeg vil ikke.
Ja vel. Så, ok.
De ville ha østers fra Maine.
For fem år siden bodde de på gård, og nå trenger de østers fra Maine?
Jeg må gjøre ferdig alt.
Han fant en verdenskjent leverandør som egentlig er advokat.
Han fløy dem inn i privatflyet til noen.
- Hva slags spillere var det? - Jeg vet ikke. Sport. Hvem bryr seg?
Upton var vel en? Og et par shortstopper?
Ok, stopp! Stopp, alle sammen.
Jeg må jobbe. Alle kommer om ti minutter.
Ok! Ro deg ned. Vi går.
Silk, kan du hjelpe meg med bordet?
Daniela, Sofia, hjelp onkelen deres.
- Hvordan? - Sånn. Bare begynn å hjelpe til.
- Takk. Jeg kommer straks. - Hva da?
- Hva gjør du? - Jeg spiller med.
Nei, du tuller med drittpreik.
Du er privat kokk uten anekdoter. Jeg hjelper deg.
Jeg skal treffe folk jeg ikke har sett på lenge. Dette er min familie.
Familien min vet at jeg er tyv.
Vet familien din hva du gjør?
Hvis du nå kan lage mat, hvorfor spiller du filantrop?
- Fordi. - Fordi?
Med ulike løgner vet jeg hvem som snakker med hvilken tredjepart.
- Tredjepart? - Ja.
- Seriøst? - Ja. Gjør ikke du det?
- Nei. - Hvorfor ikke?
Det krever tid og energi som er bedre til noe annet.
Bortsett fra når det er din familie.
- Tenk ut en tittel til boka di. - Hvilken bok?
- Du sa til min søster at du skriver. - Jeg sa at jeg jobber hos Instagram.
I stedet for din virkelige lidenskap, som er å skrive.
Noen vil spørre. Tenk ut en tittel, så du slipper å gjøre det senere.
Det går bra. Jeg kommer på ting umiddelbart.
Ok.
Mr Hollywood.
Unnskyld?
- Bare en idé. - Til en boktittel?
Ja, hvis ikke du kommer på en etterpå. Jeg syns den er god.
Mr Hollywood.
- Jeg trenger en negroni til. - Ja, det tror jeg nok.
Hei.
Mijo! Sønnen min.
- Hvordan var flyturen? - Tolv timer, men det var verdt det.
- Javier! - Ja, far.
Skal du ikke presentere meg for den hvite personen?
Jo, selvsagt. Letty. Unnskyld.
- Dette er min kjæreste Letty. - Hei.
Allerede full. Så sjarmerende.
- Så du er forfatter? - Hun skriver en bok.
- Det er mer en hobby. - Hva handler boka om?
- Det er bare et Word-dokument ennå. - Hva handler det om?
En fyr som vil tjene på at han ligner Ryan Gosling.
- Ryan Gosling? Hvem er det? - Han er veldig kjent. Veldig.
- Han er min kjendisfribillett. - Hva da?
Den kjendisen jeg får ligge med hvis jeg får sjansen til det.
Hva feiler det deg?
Hva heter han som ligner Gosling?
Lance. Han jobber på restauranten Det hvite slottet.
- Lance i slottet. Får jeg lese? - Jeg jobber med den.
- Når du er ferdig? - Det tar tid.
- Jeg jobber hos Instagram. - Internettet?
I utkanten av internettet, ja. Hva jobber du med?
For kommunen. Jeg er også i utkanten.
Så mystisk. Det minner om broren din.
Først ante jeg ikke hva han gjorde. Så fant jeg alle knivene hans.
Så innså jeg at han var kokk.
- Jeg skal fortsette med maten. - Ok.
- Får jeg se meg rundt? - Selvsagt.
Jeg ble overrasket da jeg hørte at du var kokk.
Hvorfor? Jeg lagde alltid mat som barn.
Ja, jeg vet at du gjorde det, og at du likte det, -
- men det er forskjell på yrke og hobby.
Jeg vet ikke. Det er ikke personligheten din.
- Personligheten min? - Ja.
Du er som jeg. Utålmodig. Du går lett lei.
Kokker jobber på samme sted med de samme menneskene dag etter dag.
Private kokker reiser mye. Iblant for mye.
Akkurat. Da jeg hørte det, forsto jeg endelig.
Jeg vil skåle.
- Hvem stopper deg? - Dere to. Kom nå.
Kom, nå skåler vi.
Hei.
- Er alt i orden? - Ja.
Jeg er så glad for at hele familien er her i restauranten min.
Den er oppkalt etter fødestedet vårt.
Restauranten som du hjalp til å bygge, far.
- Den er vakker. - Takk.
Det er en drøm som har gått i oppfyllelse, men større drømmer...
Nylig visste jeg ikke om det ville bli noe av.
Nå er vi alle endelig sammen med Javier etter altfor lang tid.
Takk.
Ok. Å, det glemte jeg nesten.
For en herlig overraskelse for alle å få treffe Letty.
Jeg elsker deg. Velkommen til familien.
- Skål. - Far, du kan ikke røyke her inne.
Til asken.
Hva er det der, Javier?
- Gratulerer. - Jeg har også noe å si.
Mange av oss har ikke truffet hverandre på veldig lenge.
Kanskje det overrasker noen at det har tynget meg veldig.
Jeg er ikke en som viser følelser unødig, -
- men jeg må si at dette er et av mitt livs lykkeligste øyeblikk.
Bravo, far. Bravo.
Skål.
Jeg er ikke ferdig.
Livet, uansett hvor langt og komplisert det enn er, -
- kan defineres av ett eneste øyeblikk.
Øyeblikket da en mann får vite en gang for alle hvem han virkelig er.
Det sa Argentinas største forfatter.
- Hvem var det? - Bryr du deg, Carlos?
Nei.
- Får jeg låne sønnen din? - Til hva da?
Kom hit, Tomasito.
Da Javier var 16 år, var han en vill tenåring.
Motorsykler, jakt, jenter.
Han hadde alltid hissig temperament mot sine brødre David og Carlos.
Javier viste bare ømhet mot vesle Santino.
Nå begynner han igjen.
- Hvem er Santino? - Vær så snill, far.
Når hele familien er samlet, bør vi minnes dem som ikke er her.
Vesle Santino var yngst. Veslegutten. Javier elsket ham høyt.
Han lærte ham å fiske og lage mat.
Da Santino fylte sju, ville Javier telte med ham ved Gran Chaco.
De fant en gammel Jeep og kjørte av sted.
De skulle sitte oppe til midnatt på fødselsdagen hans, -
- men vesle Santino fikk aldri oppleve midnatt.
Hvordan begynte det igjen?
- Jeg lærte Santino å tenne ild. - Lærte en sjuåring å tenne ild.
Vesle Santino adlød kanskje ikke Javiers instruksjoner helt.
Noe han gjorde, fikk Javier til å kaste en stein mot hodet hans.
Det var ingen stein.
Det var bare en småstein.
Santino danset rundt med en fakkel ved de tørre buskene.
Han ville forårsake skogbrann.
For å redde sin kjære skog, kastet Javier stein på lillebrorens hode.
Sånn.
- Santino sa at det gikk bra. - Det gjorde han sikkert.
- Men så ble han vel trett? - Han ville legge seg.
- Hva skal man gjøre med hodeskader? - Det visste jeg ikke.
Javier sa: "Legg deg. Jeg vekker deg ved midnatt til fødselsdagen din".
Så vesle Santino sovnet.
Stopp. Det holder nå.
Når hjernen mister blod, blir man først trett.
Hold alltid noen med en hodeskade våken.
Neste morgen, på sjuårsdagen sin, våknet ikke vesle Santino.
Javier sovnet og glemte å vekke ham ved midnatt.
Han lot ham sove hele natta.
Før han så til ham igjen, gikk han og fisket.
Han laget kaffe, mens Santino lå død i soveposen sin.
Det var ikke hans feil. Han var bare 16 år.
- Han kunne ikke ha reddet ham. - Jo! Det vet du.
Jeg snakket med en lege.
De kunne ha sett hjerneskaden med datatomografi. De kunne ha operert.
Hvor mange leger spurte du før noen sa det?
Han hadde levd i dag hvis ikke det var for deg. Det er jeg sikker på.
- Jeg er lei for det. - Selvsagt. Du drepte lillebroren din.
Da skal man være lei seg.
Er du ferdig?
Ja, det er jeg nok, nå som vi har husket vesle Santino.
Takk for at dere hørte på en gammel manns prat.
Skål for Santino.
- Vi bør gå. - Nei.
Har faren din alltid vært sånn?
- Vi bør virkelig gå. - Nei.
Mener du at dette er greit? Det var selvsagt ikke din skyld.
Hvordan er det ikke det? Jeg kastet stein, og han døde fra skaden.
Jeg vet at faren min er... som han er, men han har rett i det.
- Det er derfor vi bør gå. - Du kan gå.
Gå! Vær så snill.
Hva er det med denne familien?
- Hva er det? - Ingenting.
Vis meg.
Sniffer dere virkelig eter?
Jeg har bare sett det i "Fear and Loathing".
- Det var der vi så det. - Vi måtte etter den galskapen.
- Ikke si noe, tante Letty. - Kall meg aldri det igjen.
Ok. Vil du prøve?
Jeg sniffer ikke eter med to tenåringer.
- Er det sånn du ser på oss? - Det trengs etter den historien.
- Har onkel Jav fortalt historien? - Nei.
Vi fant det ut for noen år siden. Sørgelig.
Hva er det med deres bestefars hjerne?
Sier man at bestefar er fra en annen tid, -
- pleier det jo å bety at han er rasist eller sexistisk.
I Argentina innebærer det at han drepte mange på 70-tallet.
- Unnskyld, hva da? - Se Den skitne krigen på Wikipedia.
Det var som bare. Var Oscar med?
- Han var ikke leder, men... - Titusener av mennesker ble drept.
Når vi spør, sier de bare at det var politikk. Veldig rart.
Kom inn, jenter.
Ekkelt.
Gjør det noe om vi bytter plass ved bordet?
- Vil du ikke sitte med Javier? - Vi ses hver dag.
- Du vil sikkert sitte med ham. - Er du sikker?
Absolutt.
Hvordan føles det å ha slått gutten i hodet med knyttneven?
- Hvordan det føles? - Ja. Det var tøft for ham.
- Du bør kanskje be om unnskyldning. - Skal jeg si unnskyld til et barn?
- Du kan si unnskyld til sønnen din. - Javier? Hvorfor det?
Han visste ingenting om hodeskader. Han var et barn.
Han var 16 år.
Du kunne ha trøstet ham i stedet for å sparke ham ut.
- Du passer godt inn i familien. - Jaså?
Jeg skal fortelle hvordan det er i denne familien.
Alle står på Javiers side.
Jeg står alene og framstår som en slem gammel mann.
- Er du ikke det? - Så fint at alle har det hyggelig.
Alt er perfekt!
- Jeg kommer med desserten. - Herlig.
- Jeg hjelper deg. - Takk, Soledad.
Elsker du ham?
- Det vet jeg ikke ennå. - Det får vi snart vite.
Soledad, gå og legg deg litt. Ta med deg ungene.
Hvorfor det?
Kom. Nå går vi.
Dere også, jenter.
Jeg er femten, og Sofia er seksten. Vi er ikke barn.
Gå.
Det var bedre.
- Nå kan vi være virkelige mennesker. - Ja. Bra.
- Hvorfor slo du sønnen min i hodet? - Det er sunt. Han blir tøff.
- Javier? - Ja.
- Du ser sikkert fram til å gå. - Det stemmer faktisk.
Far, enkelte av oss misforsto nok hvorfor du ville komme på besøk.
Hvordan kan du si det? Jeg ville se den vakre restauranten.
Min eneste datters drøm blir sann.
Du sa at du ville rette opp alt.
- Det gjør jeg. - Det virker ikke sånn.
Så synd. Hør på hva mer jeg har å si.
Det har gått så mange år. Jeg vet så lite om sønnen min.
- For eksempel, hva jobber du med nå? - Det vet du. Vi har snakket om det.
Ja. Du lager god nok mat, så alle tror at du er kokk...
...men er det alt du gjør for å få endene til å møtes?
- Ja. - Det stemmer vel ikke?
Jeg var så nysgjerrig på hva sønnen min gjorde.
Jeg kunne ikke kontakte ham, så David fikk noen til å sjekke det.
Hvorfor er du så respektløs overfor familien og lyver for oss?
Gi deg, Oscar. Hva det enn er du gjør.
Elskede, jeg beklager å måtte fortelle det, -
-men din elskede sønn er leiemorder.
Unnskyld mannen min. Han har alltid hatt syk humor.
- Visste du om det? - Om din syke humor?
- Ja, det merket jeg ganske fort. - Nei.
Vet du hva kjæresten din gjør på de små reisene sine?
Han er privat kokk.
- Vi bør gå. - Ja, vi går.
Kjenner du igjen denne fyren?
Han døde av hjerteinfarkt. Han later til å være i god form.
Denne kvinnen skled i dusjen.
Rettslegen vurderte at det var en ulykke. Så synd.
Denne fyren døde av naturlige årsaker. Kanskje ikke så naturlige.
Hvem er de? Hva er det som foregår?
Kanskje ikke far fikk hjerteinfarkt. Det var nok et slag.
Det holder! Vær en mann, og fortell sannheten.
Fortell moren din, søsteren din, brødrene dine og din lille kjæreste.
Fortell, så jeg slipper at de trygler meg om å slippe deg inn i familien.
Jeg har alltid visst det. Nå vet de det også.
Du var morder som 16-åring, og du er morder nå.
Du er ond. Hvis ikke du sier det som det er, gjør Silk det!
- Fortell! - Jeg har ingenting å si.
- Det har du visst. - La ham være.
- Kom igjen. Fortell. - Jeg vet ikke hva du snakker om.
David! David!
- Fortell. - Legg vekk pistolen!
- Legg den vekk! - Hva er det som foregår?
Jeg forteller sannheten når du har lagt vekk pistolen.
Legg vekk pistolen, David!
Hva er dette, Javier?
- Hvor mange har du drept? - Dette handler ikke om meg.
Alt dette handler om deg.
Du sitter og anklager meg for mord. Du har drept flere tusen uskyldige.
Hva vil du gjøre, David? Hva vil du gjøre?
Hold opp!
Hva gjør du?
Javier skal drepe enda en av sønnene dine.
Du tvang meg vekk fra familien min. Jeg hadde ingen. Jeg var usynlig.
På grunn av deg, har jeg vært alene siden jeg var barn.
- Ikke på grunn av meg. - På grunn av deg.
Hvis ikke det hadde vært for Ava...
Jeg er her i kveld fordi Ava sa at jeg kunne få tilbake familien min.
Alle de vakre menneskene her inne.
Jeg tenkte at om det fantes en sjanse for at du ville slippe meg inn...
Hvis du virkelig ville tilgi meg...
...så ville jeg tilgi deg.
Jeg trenger ikke tilgivelse for noe.
Vi kommer aldri til å treffes igjen.
Ja vel... Vi er endelig enig om noe.
Ok, er alle klare til å gå?
Ja. Iskremen min har smeltet. Så?
- Jeg henter ungene. - Sitt, mor. Jeg henter dem.
Gå og hent jentene.
Hvorfor reiser ikke alle seg?
Ava?
Blir du med familien din, eller blir du med Javier?
Stakkars Javier, som alltid.
Jeg går ingen steder med deg.
Som en av dine investorer, anbefaler jeg deg å skifte kokk.
Kjøttet var overstekt, og ferskenene var brent.
Ellers er det en vakker restaurant.
Vær så god.
- Hva foregår? - Noen forklarer det til dere.
Eller så forklarer jeg det en gang.
Jeg venter på kjøkkenet.
Er det sant?
Er du ikke privat kokk?
Javi? Er du privat kokk?
- Nei. - Hvordan kunne du lyve for meg?
- Jeg beklager. - Det spiller ingen rolle.
- Dette livet begynte... - Hvilket liv?
- Et liv der du avslutter andres? - De er ikke...
Ikke hva da? Uskyldige?
Dreper du mennesker?
Nei, det gjør du ikke. Jeg vet at du ikke gjør det.
Se på meg. Se på meg.
Du gjør ikke dette.
Jo.
Du trodde ham.
Nei. Ikke si det, vær så snill.
Du trodde ham da han sa at du var morder da du var seksten.
- Ava... - Han gjorde deg til dette.
Men du kan ikke skylde på ham nå.
- Du er voksen, og du har valgt dette. - Jeg vet det.
- Du treffer aldri jentene igjen. - Nei.
Du treffer dem aldri igjen. Eller meg.
Hvis du bryr deg om oss, så prøver du ikke.
Vær så snill...
Jeg beklager. Jeg beklager.
Vær så snill.
Jeg kommer alltid til å elske den personen du var.
Ava.
Gå, vær så snill. Gå.
Jeg går ingen steder.
Her. Ta bilen. Jeg trenger den ikke.
Ok.
Jeg gjør det.
Og jeg tar deg.
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com